Desember 1944. Den tysk-belgiske grensen.
Etter store tap, krympende forsyninger og dårlig vinterutrustet-
- holder en håndfull amerikanere stillingen foran en tysk offensiv.
Kampene finner sted i Hürtgenwald, et åtte kvadratmil ulendt område-
- med tett skog, tungt befestet av fienden.
For amerikanerne blir skogen kjent som "Dødsfabrikken".
- Falcone, går du til venstre? - Nei, gå du. Han er rett bak deg.
- Rolig. - Gi meg den.
De tar spadene våre.
- Ingen fare. - Så du fant endelig noe?
Har du kjent etter ordentlig nå?
Dra til helvete. Du vet ikke engang hva jeg sier.
- Faller de, så hopper vi på dem, ok? - Japp.
De har ingenting på oss. Vi er fire og de er fem.
De vil bli trette og ta pause en gang.
Jeg bare venter.
- Tyskerne står ikke i veien. - Nei.
- Ålreit, Falcone? - Vent litt.
Du vet den jenta du pleier å prate om.
- Jeg vil treffe hunden min. - Ta ham før han tar av seg støvelen.
De har bare tre våpen mot oss fem. Jeg tror vi har en sjanse.
- Menig. - Vi graver en grav til dem.
Ikke grav for fort. Du gjør ham bare sint. Ned med hodet og fortsett.
Ikke så fort.
Jeg savner hunden min.
Jeg har en jente som venter der hjemme.
Jeg kan slå ned en av dem.
Kom an.
Kom an! Fort!
- Er du ok? - Kaster de sigaretter på meg nå?
Hva gjør du?
Nei! Bitte, nein! Ta meg i stedet.
- Du skal hjem, gutt. - Rolig, han hadde alt skutt deg ellers.
- Det er ok, menig. - Nei, hva er det som skjer?
- Nei, ta meg i stedet! - Vi har jo gravd hullet!
Nei, kom an! Fortsett å puste.
Fortsett å trykke der.
Hvor ille er det, sersjant?
Det er ikke så farlig, kamerat.
Ingen fare i det hele tatt, Goldie. Vi må fortsette. SS er overalt.
Linjene våre ligger knapt en kilometer herfra. Gjør meg en tjeneste, ok?
Hold øynene åpne til en søt sykepleier stirrer tilbake på deg.
- Ok? Våkn opp! Se på meg. - Jeg vil ikke dø her ute.
Du kommer ikke å dø, det lover jeg. De kunne ikke drepe oss i Normandie-
- og ikke nå heller da vi banker på deres ytterdør.
- Ikke sant, Boston? - Kunne ikke sagt det bedre selv.
Gjør meg en tjeneste og bær ham. Jeg må lede veien. Kom.
Vi drar, kamerat.
- Sånn ja. - Vi har deg.
Denne veien.
Vi er de snille! Senk våpnene.
- Vi trodde at dere var døde. - Tyskerne var ikke så heldige.
- Sanitet!-Kom an, Mikey. - Nesten framme, Goldie.
- Legg ham her. - Bli hos meg, Goldie.
Forsiktig.
- Sånn ja. - Hold ut litt til. Bli hos meg.
Kjemp. Det kommer til å gå bra, kamerat.
- Flytt deg, menig. - Bli hos meg.
Pass på deg og la oss gjøre jobben vår!
Menig, det er en ordre. Tilbake.
Tre kuler på kroppen. En bak venstre ribbein.
To gikk rett gjennom.
Han har blod i lungene. Vi må få ham inn i teltet nå! Båre!
- Bli. - Han klarer seg vel?
Kom an, Mikey. Gå til den andre siden.
Kom an.
Én, to, tre.
Vi skal gjøre vårt beste. Han er ikke i særlig god tilstand.
Han kommer til å klare seg, Mikey. Jeg føler det på meg.
Jeg er lei for det, sersjant.
De sa dere samlet dem og sendte personlige brev til deres familier.
Ja...
Det er beundringsverdig.
- Det kan ikke være lett. - Det er tøft nok til min egen familie.
Men det blekner i sammenligning... å si at deres gutter ikke kommer hjem igjen.
Hadde han det vondt?
Vi ga ham masse morfin. Han kjente ikke så mye.
Takk for hjelpen.
Det er varm mat noen telt ned. Dere har vel ikke spist på flere dager?
Spis dere mette.
Kom an, Mikey.
Det eneste vi gleder oss til her, er varm mat.
Si fra om du finner en avis. Jeg vil vite hva resultatet...
- Archer, hva faen gjør du her? - Ja, se hvem som er her.
Sersjanten fikk en kule i hodet, så de sendte meg til din enhet.
De sa dere hadde lite utstyr, så jeg tok med så mye jeg kunne.
Trist å høre om sersjanten din.
Han var en god mann.
- Vi tenkte å gå og spise. Blir du med? - Jeg spiste akkurat. Men takk likevel.
- Vi ses senere. - Takk, kamerat.
- Hvordan går det, Mikey? - Enda en dag i Europa, Greg.
Jeg ønsker at jeg hadde kommet hit før krigen.
Reist til Roma, Aten...
Du har alt vært i Paris. Holdt ikke det?
Ja, men det hadde vært fint å se det før alle hakekorsflaggene.
Det var nok kjempefint.
Europa er et eneste stor krater når dette er over. Ikke mye igjen å se.
Tiden, Mikey. Tiden leger alle sår.
Gjør den?
Si det til Goldie. Og til Hickman, Benny, Cray og Dillinger.
Jeg må også bære med meg det, Mike. Det er ikke bare du.
Alt jeg sier er at det ikke er mange av oss igjen, sersjant.
Tror du ikke jeg vet det? Jeg skal holde dere i live!
Får vi slå oss ned?
- Vi forstår om du vil være alene. - Nei, det går bra.
Godt å se noen vennlige ansikter.
- Noen nyheter om når linjene forflyttes? - Det vil ta en stund.
Vi er i undertall og denne flanken faller sammen.
- Se dere rundt. - Det kom inn noen gutter i går.
De var fra 28. infanteridivisjon.
Det sies at hele divisjonen er nede i noen hundre mann.
De refererte til dem som... blodbøttene.
Håper at dette er over snart. Da kan vi gå tilbake til våre liv...
...og verden blir en bedre sted.
Hva får deg til å tro at regnbuer og solskinn venter når dette er over?
Når... ideologier...
...og vanvidd dukker opp i verden...
Gode menn og kvinner har ikke noe valg...
...annet enn å kjempe mot dem.
For folks beste. Da må verden forandre seg.
Den må bli bedre, for ellers...
Hva skulle dette ellers være godt for?
Vi har ikke noe annet valg enn å forandre.
Ellers... Vel...
Menneskeheten er fremdeles ung.
Godt sagt, løytnant.
Dette er det varmeste jeg har vært på flere uker.
Og det sier du til oss.
Dere burde virkelig hvile. Særlig før dere kalles ut igjen.
Den beste ideen jeg har hørt på hele dagen. Hva, Greg?
Ja...
Jeg beklager, sersjant...
Sersjant?
- God morgen, sersjant. - God morgen.
Jeg spør ikke om den er god med tanke på at du ser ut til å ha vært i helvete.
Se... og kjenn etter.
Jeg er ganske sikker på at dette er helvete.
Helvete er varmere.
Helvete er tomt... og djevlene er her.
Shakespeare?
Jeg trodde ikke at dere jegersoldater leste.
Jeg har alltid likt "Stormen".
Har dere fått alt dere trenger til sanitets-teltene?
Nei.
Våre forsyninger er avskåret. Det vil ta minst noen dager til.
Ok...
Tyskerne har virkelig gått inn på dere, gutter.
Er du ok, sersjant?
Nei...
Soldaten som akkurat døde på bordet ditt.
- Han var en venn av meg. - Goldman?
Ja.
Jeg vet ikke om jeg har mer å gi.
Til venner eller soldater?
Begge deler.
Jeg husker da jeg vervet meg.
Jeg og guttene på skolen ville gjøre det sammen.
Vi hørte at noen i byen hadde gjort det. Og da Pearl Harbor inntraff...
...tenkte vi at vi måtte dra dit og drepe noen japser.
Så kom Roosevelts tale...
Krigserklæringen og sånn.
Vi ville dra dit og hevne.
Vi trodde aldri at vi skulle havne her.
Jeg mener i Europa.
Da vi landet på strendene i Normandie på Omaha...
...så var det MG42-er i bunkerne.
De skjøt stort sett ned hele fotballaget mitt.
Nesten hele min gymnasklasse...
...ble forvandlet til suppe for øynene på meg.
Det er et bilde jeg fremdeles ikke kan glemme.
Jeg antar at det ikke er stor forskjell fra å gå ut i krig i en sånn.
Guttene bare brenner der inne.
Det er som en ovn.
Hva heter du?
- Jackie. - Jackie, har du mistet noen?
Her? Noen du kjenner, en venn?
- Flere. - Jeg beklager.
Det er galskap.
Hvor mange av guttene våre må dø for at vi skal stoppe en tyranns...
...makthunger.
Og når skal fienden gi opp?
Vi har i prinsipp beseiret dem, men likevel fortsetter de å slåss.
Man kan begynne å lure.
Hvordan en man kan skape en hær...
...bak én ide, ett...
...symbol.
Det er bare en stoffbit, sersjant.
Du stirrer på den som om den hadde noen betydning. Sånt gjør en sprø.
Eneste gangen dette symbolet omtales eller vises... blir i historiebøkene.
Når de snakker om hvordan frie menn bekjempet tyranni og undertrykking.
Og vant.
Mor. Været er her, og det er vått og kaldt.
Den slags kulde som synker inn i beina og stikker en i sjelen.
Selv når solen dukker opp fins kulda i luften.
Det er som om skogen hater varme og alle levende ting.
Jeg har ikke sett en eneste hjort siden vi kom hit.
Men det er kanskje ikke denne skogen.
Kanskje det er fienden vi kjemper mot.
Tyskerne som er samlet ved sin siste forsvarspost og nekter å gi opp.
De virker mer brutale enn da vi stormet strendene i Normandie.
De er monster og jeg forstår ikke hvorfor de er så fulle av hat-
- men de slipper løs alt de har på oss her.
Vær så snill, be for oss. Vi jeger- soldater er slitne. Jeg er sliten.
Be for meg. Be om at Gud gir oss styrke så vi klarer oss helskinnede.
Jeg elsker deg. Din sønn, Greg.
Jeg trodde ikke mine øyne. De hadde varm mat borte ved sanitets-teltet.
Jeg tenkte du ville ha litt.
- Har de ferskvann også? - Ja, er det ikke sprøtt?
- Julaften kom tidlig i år. - Ja, julaften.
- Skriver du igjen? - Ja.
Skal du skrive hjem noen gang, Boston?
Jeg ser ingen grunn til det.
Jeg mener, hvorfor skal jeg la pappa gå gjennom det?
Vi er likevel spøkelser her ute. Vi går bare fram og tilbake.
Hjertet mitt slår fremdeles. Og kjeften din holder det gående.
Vi utfordrer oddsene hver dag. Hva?
Og hvor lenge til tror du at det går?
Du må ville det, Mikey. Du må ville det.
Det er dødsfabrikken. En kjøttkvern for alle allierte, det vet vi begge.
Vent litt. Er du ikke litt ivrig etter å få dra hjem og se mine Yankees...
- ...banke dine Red Sox? - Det skjer ikke, Greg.
- Ikke tale om. - Hvorfor ikke?
- Vi har Cronin, Catfish og Peacock. - Peacock? Hold opp.
Jeg ville blitt overrasket om noen ball passerer dem.
- Vi har Chandler. - Chandler? Dere har ikke en dritt.
Vi skal overleve krigen, Mikey.
Æresord.
- Jeg ga et løfte en gang. - Jaså?
- Å treffe søsteren din når vi er tilbake. - Det er ikke morsomt, menig!
- Du skulle sett fjeset ditt nå. - Jeg slår deg om du sier noe mer.
- Blomster. - Hva?
- Blomster. - Hva med det?
Jeg vil komme hjem, be ut en jente og gi henne noen blomster.
Vi kunne gå ut og danse. Kanskje se en film.
Det høres hyggelig ut.
Vi blir angrepet, sersjant!
- Hørte du pipingen? - Det er ingen 88-er!
Hva?
- Det er bombekastere? - Grensepatruljen må være ved trelinjen.
- Har du nok ammunisjon? - Ja, masse!
Boston!
Hva med å finne bombekasterlaget?
Jeg holder meg bak deg, sersjant.
Jeg så en som ladet og to til.
Hvis de så mye som puster, skyter du. Klar?
Sersjant!
De vil slåss til siste mann. De kommer ikke til å gi opp.
Du har nok rett, sersjant.
- Faen også. - Herregud...
De angrep sanitetsstasjonen vår.
Hvem gjør noe sånt, Greg?
Bombekasterlaget. Det var et selvmordsoppdrag.
Ikke en sjanse for at tre soldater ellers ville ta seg så nær.
Dette stedet var et mål, men... hvorfor?
- Obersten er her. - Samle alle enhetsledere...
- ...og møt meg i kommandoteltet. - Oppfattet, sir.
- Det må være noe på gang. - Trolig noe mer dritt.
Jeg antar at dere merket at tyskerne ikke har brukt 88-ene mot dere.
Det er fordi de bruker ildkraften på 2. panserdivisjon noen km. unna.
De har delt våre tanks i to som valnøtter.
SS har fått forsterkninger nordover. De vet at vi er svakest på denne siden.
Vi får ikke fram tanks bortsett fra noen M3...
...og de har kuttet forsyningslinjen ved Rur-elven.
Operasjon Queen holder på å mislykkes, mine herrer.
Vi har ikke forflyttet linjene på flere dager og selv om vi gjør det-
- vil tyskerne drepe 50 av oss for hvert tre vi erobrer.
SS planlegger et støt rett gjennom denne flanken.
Vi har seks sanitetstelt med sårede soldater på bårer-
- men ikke nok menn eller forsyninger for ytterligere et angrep.
Skal vi slå retrett, sir?
Det jeg sier er at om vi ikke vil se våre sårede slaktes-
- og våre sykepleiere voldtatt og drept, må vi pakke sammen med en gang.
Og selv da vet jeg ikke om vi har nok tid.
Tyskerne er alt på vei.
Og de marsjerer gjennom denne forbannede skogen.
De er sikkert her i morgen tidlig.
Hør etter. Det fins en bensinstasjon omtrent 900 meter fra fronten.
Det er ikke mye, men nok til å tanke lettere tyske panserkjøretøy-
-og gi dem en avlastningsplass.
Om vi pakker sammen med en gang, og laster de sårede...
...kan vi få av sted noen før angrepet.
- Oberst. - Sersjant.
Vi har bare noen menn igjen, men kanskje vi kan bidra mer-
-med tanke på situasjonen.
- Forklar, sersjant. - Det jeg mener er at...
...jeg og guttene kan ta oss inn i skogen og ødelegge bensinstasjonen.
Den blir et hinder for dem. Gjør vi det...
...kan vi kjøpe alle mer tid.
Det er 900 meter skog å forsere.
Med all sannsynlighet maskingevær og en eller to skarpskyttere.
Er du irsk, sersjant?
Nei, sir. Og er det flaks du tenker på, så har Boston her gnom.
Selv om han ikke ser sånn ut.
- Hvor mange menn har du igjen, gutt? - Tre jegersoldater, oberst.
Mer enn nok for å klare oppdraget.
Da har dere et oppdrag.
Gi dem all ammunisjon de kan bære.
Ålreit.
Vi kan kanskje finne en avis og sjekke kamp-resultatet.
- Det hadde vært fint. Få armen sett på. - Den siste var to uker gammel.
- Løytnant? - Vi hørte.
Tenkte at vi skulle lappe oss sammen før vi begir oss ut igjen.
Men det er ikke så mye å fikse.
Vær så god, sett deg.
Du har visst blitt virkelig slått der.
Ungene i skolegården hjemme slår hardere. Ikke sant, Falcone?
Kanskje ungene i Brooklyn. Jeg vet ikke noe om Boston.
Fikk en skramme da vi tok oss av granatkasterlaget.
Jeg mistet fokus et øyeblikk.
Jeg er lei for det.
- Hvorfor? - At du og resten av enheten din...
...må dit ut igjen.
Du trenger ikke være trist for det. Det er en jobb.
Akkurat som å lappe sammen oss gutter.
Men jeg tror ikke jeg hadde klart det hver eneste dag.
Hva da?
Dette. Jeg ville ikke klart det.
Å lappe sammen de gutter som såres i felten er en ting...
...men her dag etter dag.
Det kommer inn gutter som du prøver å redde.
Du hindrer dem i å dø. Jeg ville aldri klart det.
Du gjør det hver dag, sersjant. Du har bare ikke forstått det.
Er du redd, menig?
Redd?
Vi har ikke tid til å være redd.
Når frykten kommer... nøler man.
Og det er det som gjør at folk dør der ute.
- Det hadde vært ok, vet du. - Hva?
Å være redd.
Det er vi alle.
- Håper det hjelper. - Så god som ny.
Vær så snill, vær forsiktig der ute, sersjant.
Greg.
Jeg heter Greg.
Vær forsiktig der ute, Greg.
Neste gang vi ses har vi forhåpentligvis klart oppdraget-
- og da vil dere være trygge. Takk enda en gang.
Vi ses når støvet har lagt seg.
Vi har tolv sånne granater.
- Fire hver. - Utmerket, menig.
Jeg har godt om skitne seksere.
Archer, du burde nok lade en pistol til.
Kommer vi ut for problemer, er det ikke sikkert at vi får hjelp.
Så lad opp ordentlig.
Sersjant, tror du at vi klarer det?
Vi har ikke noe valg, Mikey. Klarer vi det ikke...
- ...vil alle her dø. - Det virker som om vi jegersoldater...
...får ta smellen, sersjant.
Selv om vi tar skogen blir det ikke mange av oss igjen i hæren.
Jegersoldater leder veien, menig. Har du glemt det?
Det Archer mener er at...
- ...vi må gjøre møkkajobbene. - Dette var et frivillig oppdrag. Ok?
Må jeg minne dere om at vi er i krig?
Det fins ikke rene laken eller gode senger her.
Vi har jord som puter og alt som holder oss varme er geværløpene-
-etter en trefning.
Jeg vil ikke høre mer syting.
Forstått?
Hvor mange tyskere tror du fins der ute?
Dere hørte obersten.
Det fins minst et maskingeværlag der ute.
- Falcone, hva er det? Fire-fem mann? - Minst.
Det er ikke maskingeværene jeg frykter... men skarpskytterne.
Dette er rene paradiset for dem.
- Jeg hater skarpskyttere. - Jaså? Hva gjør dem så spesielle?
Jeg kan ikke respektere sånne som er stolte av... å skyte noen på avstand.
Det er feigt.
Det er krig, menig. Bare krig.
Noen centimeter eller hundre meter bort. Samme for meg...
- ...så lenge kulene mine treffer dem. - Det mest ærbare hadde vært...
...å se en person i øynene før man trekker av.
Ærbart?
Fienden har ikke det ordet i ordforrådet sitt.
Jeg husker en 4. juli som barn. Pappa hadde kjøpt masse fyrverkeri.
Han ville at familien skulle få en fin forestilling.
Han hadde kjøpt en masse gale ting. Raketter, knallskudd, kinaputter.
Han ville gjøre noe spesielt for oss. Uansett, han satte ned en kasse-
- ved siden av mammas splitter nye Ford. Og pappa elsket sigarer.
Så han sto og puffet på en svær en som en skorstein.
Hele nabolaget ventet på den store forestillingen...
...og der sto han og puffet til det knapt var noe igjen.
Så kaster han den ned i kassen.
Kassen eksploderer og det flyr farger over alt.
Så begynner det å legge seg og... jeg innser at mammas bil brenner.
"Bilen min brenner!"
Pappa prøvde å kompensere det med en reise til Atlantic City.
Vi må slå ut bensinstasjonen, ok?
Ja.
Menig?
Vi tar en pause her.
Huk deg ned.
Ifølge kartet er det 640 meter dit.
Fortsetter vi i dette tempoet, er vi der om to timer.
Snarere to dager... i denne sneglefarten.
Best å røre seg langsomt og lavt.
Vi vil ikke gå på en mine. Ifølge oberstens kart fins de overalt.
Hvem er tørst? To fulle.
Takk, kamerat.
Det første jeg skal gjøre når jeg kommer hjem...
...er å la kjæresten min lage frityrstekt kylling.
Hun lager den beste kyllingen i verden, uansett hvor du kommer fra.
Hva sa du at hun het?
Molly.
Blond eller brunette?
Det vil du vite, hva?
Dette er eneste gangen jeg sier det...
...men jeg ville valgt kylling over en jente akkurat nå.
Bra, for det er det eneste valg du har.
Vi kommer hjem snart, gutter. Trygt og sikkert.
Veldig snart.
Ok, pausen er over. Archie, du tar ledelsen igjen.
Rør dere sakte og hold dere lavt. Archie, framover.
- Skarpskytter, klokken 12! - Archie, er du truffet?
I venstre beinet, sersjant.
Archie, kan du ta deg i dekning?
Jeg tror det.
Bli liggende, menig!
Boston. Kan du ta deg til ham?
- Jeg tror det. - Jeg dekker deg.
Hvor er du, sersjant?
Bli liggende, Archie. Boston kommer dit.
Archer, jeg er her.
Ligg lavt.
Boston. Jeg tar venstre flanke og prøver å overraske ham bakfra.
Archer, se på meg. Hvor er skarpskytteren?
Archer, se på meg. Se meg i øynene.
Archer, bli der du er. Falcone går rundt og tar ham.
Du må ta det rolig og bli liggende, ok. Vi henter deg.
Du må rulle over til ormegresset her, så drar jeg deg hit.
Faen også.
- Arch? - Mikey. Du må hente meg.
- Bli der og ta det rolig. - Mikey, du må komme...
- Du kommer til å klare deg. - Jeg skrev aldri noe brev, Mikey.
- Jeg skrev ingen brev... - Ingen fare, du kommer hjem.
Du må bare bli der, ok? Bare bli der, Archer.
- Kom og hent meg. - Bli der.
- Redd meg! - Archer.
Jeg tok ham!
Lader om!
Boston, jeg tar venstre flanke.
Faen også!
Den har låst seg!
Jeg blir sønderskutt her borte!
Klart. To tyskere nede.
Hold øynene åpne.
Sersjant! Jeg har et rakettgevær her.
Skitt!
Vi er ikke som dem. Og det kommer vi aldri til å bli.
De er ville, ikke som vi.
Gjør vi det samme fins det ikke noe poeng med denne krigen.
Du klarer deg.
Kom an. La oss finne den bensinstasjonen.
- Unnskyld, Greg. - Ikke be om unnskyldning.
Når så mange tyskere kommer etter deg,
begynner man å miste menneskeligheten.
Du har ikke noe å skamme deg over.
Det kan være flere der framme, så vi må være stille.
Det er snart skumring og vi kan ikke bevege oss i mørket.
Noen tysker kan oppdage oss eller så går vi på en mine eller noe.
- Skal vi ta skift? - Ja.
Jeg begynner med noen timer og passer på at ingen patrulje ser oss.
Jeg kan begynne, sersjant.
- Er du sikker, Mike? - Ja...
- Jeg pleier likevel ikke å få sove. - Ok.
Hold øynene åpne. Må du åpne ild, er det ditt valg.
Oppfattet, sersjant.
Jeg skal finne den forbannede bensinstasjon så fort det blir lyst-
- og sørge for at tyskerne får svi for det de gjorde mot Archer.
Han var en god mann. La oss avslutte oppdraget for ham.
Tror du at de evakuerer sykepleierne og guttene våre?
Jeg har ikke sett noe infanteri, så jeg tror at obersten hadde rett.
De omgrupperer og angriper flanken i morgen tidlig.
Sov nå, Greg.
Det fins ingen jeg heller ville være her med enn du, Mikey.
Boston, jeg har masse granater og en sprengladning. Jeg går rundt hjørnet-
-og kaster inn en granat.
Når de kommer ut skyter du dem en om gangen.
Så kaster jeg ladningen mot deres telt og prøver å ta en bensintønne.
Har du nok futt i armen?
Den er som Spud Chandlers i Yankees.
- Jeg klarer meg nok. - Jeg tar det som et nei.
Hørte du, sersjant?
- Et lett panserkjøretøy. - Vi kan ikke la dem tanke her.
Tar de den til fronten er det ute med guttene våre.
Vi må handle raskt.
Søk dekning!
Falcone, ned!
Boston, vi stikker!
Skyt!
Sersjant, lad om!
Avanser!
Lader om!
Tilbake!
Sersjant!
Jeg kommer!
Lader om!
Sersjant!
Boston? Vi har en og en halv kilometer til basen.
Blås i å forsøke å ta dem. Vi må fortsette å dekke hverandre, ok?
Håper at jeg har nok ammunisjon til hele veien.
Bruk røykgranater og alt du har.
Boston! Ta fram granatene.
Boston, løp!
Den sitter fast.
- Vi må dra! - Dekker!
- Lader om! - Fram med granat!
Boston, løp.
- Boston, er du ok? - Ja.
Lader om!
- Den sitter fast! - Vi stikker!
Faen også.
Mikey?
Herregud... Nei, nei, nei...
Du kommer til å klare deg. Det er ingen fare, Boston.
Herregud...
- Det er ikke så farlig. - Du klarer deg.
Det er ingen fare. Jeg har ikke ammunisjon igjen, sersjant.
Jeg har heller ikke noe igjen, men vi er flinke til å improvisere.
Det har du rett i, sersjant.
Sørg for at du.. Se på meg! Du ble truffet to ganger.
Knivsåret er ingenting. Saniteten vil lappa deg sammen.
Vi må bare tilbake til linjene våre. Opp med deg! Én, to, tre!
Vi må ta oss hit. Ok, jeg legger deg ned.
Linjen er bare noen hundre meter unna. Med denne farten er vi snart der.
Hold øynene åpne.
Mikey?
Er du ok? Se på meg. Mikey, nei...
Nei, hva gjør du? Kom an, våkn opp. Mikey, våkn opp.
Gjør meg en tjeneste.
Gi det til pappaen min.
Så gode vi var, Greg.
Ja, det var vi.
Skyt!
Godt å se at du klarte deg, sersjant.
Hele veien! Kom an!
Klarte alle seg?
Ja, Greg.
Alles liv slutter likt. Det er bare hvordan vi har levd og hvordan vi dør-
- som skiller alle mennesker. Ernest Hemingway (Overlever fra Hürtgen)
Norske tekster: Per Olav Wiborg-Maurstad
www.ordiovision.com